Pirot – Na prvoj aukciji za kupovinu Radio Pirota, najstarijeg elektronskog medija u Pirotskom okrugu sa desetak zaposlenih, nije se javio niko. Početna cena od četiri miliona dinara, bila je previsoka za potencijalne vlasnike, koji su proteklih dana, zvali telefonom, raspitivali se o površini prostorija, neki su čak i pantljikom merili unutrašnje i spoljne dimenzije, ali se niko nije zainteresovao za program i opremu radija, kao ni za broj zaposlenih.
Upravo zbog te činjenice zaposleni u radiju strepe, da će doživeti sudbinu mnogobrojnih pirotskih radnika, koji su posle privatizacije ostali na ulici – bez posla, plata, radnog staža i bez imovine koja je raznim nezakonitim transakcijama prebačena na druga preduzeća.
– Mi smo iz prvog reda gledali kako su se organizovale privatizacije i šta se posle toga dešavalo, pa otuda i razumljiv strah kod zaposlenih. Zabrinuti smo za budućnost kuće i budućnost naših porodica. Proteklih dana bilo je mnoštvo telefonskih poziva i pitanja u stilu “prodajete li se i pošto ste?”, “kakve su vam prostorije?”, “kakva vam je stolarija”? Zaključili smo da su se javljali ljudi koji nemaju veze sa novinarstvom i medijima i kojima je po svemu sudeći cilj da se dokopaju atraktivnog poslovnog prostora od 150 kvadrata u centru grada, ali i druge imovine ove kuće. Nikoga nije interesovalo kakve su nam plate, programska šema, stanje opreme, emisione tehnike i slični detalji koji su karatkeristični za ovaj posao. Otuda i strah – kaže Olivera Kitanović, urednik radija.
Prema njenim rečima, zaposleni bi voleli da Radio Pirot kupi čovek iz branše, koji je upućen u medije i koji pre svega zna posao. Zbog materijalnog stanja u kome se nalaze mediji, zaposleni nisu u stanju da formiraju konzorcijum i kupe toliko pominjani radio. Činjenicu da se za prvu aukciju nije javio niko, Kitanovićeva tumači uslovima aukcije i taktiziranjem zainteresovanih. Naime, onaj ko se nadmeće mora položiti 50 odsto početne cene, a sumu po kojoj kupuje mora isplatiti odjednom u celini, a ne u ratama, kako je to prethodno bio slučaj.
V. Ćirić