U ovom obraćanju koristiću „ti“, nadam se da mi ne zameraš, jer kolege smo, znamo se, čak si mi svojevremeno i nagradu dala („Bogdan Tirnanić“, za kolumnu, na čemu sam ti i danas zahvalan), a i spadam u one koji drže do pristojnosti, ali zaista ne vole foliranja. Dok ti, utisak mi je takav, kada je NIN u pitanju, a zbog NIN-a ti i pišem, preferiraš foliranje pristojnosti.
Dva puta si protekle nedelje našla za shodno da pomeneš NIN u svojoj kolumni u Politici. Odnosno, dva puta si našla za shodno da nas prozoveš. Da nas napadneš. Prvi put, okrenuli smo drugi obraz. Drugi put, na redovnom sastanku redakcije ovog našeg „fantomskog NIN-a“, zaključeno je da okretanja obraza više nema. Preterala si. Uvredila si NIN. Preko toga se ne može preći. Citiraću te, iz Politike (četvrtak, 23. jun): „Kad kažem Politika, mislim Srbija. A kad kažem neprijateljsko preuzimanje, ne mislim samo na Rodiće i Kurire, već i na ražalovane šefove CIA i švajcarske firme koje su nekadašnji vodeći srpski politički magazin svele na fantomski NIN“.
O poistovećivanju Politike sa Srbijom, i o još ponečemu, malo ću kasnije. Pođimo od činjenica. Ti, ako se ne varam, držiš do činjenica. Pa zašto si onda dva puta (prvi put u nedelju, 19. juna) napravila materijalnu grešku tvrdeći da je NIN u vlasništvu „švajcarske firme“? Kada dobro znaš ko je vlasnik, to jest izdavač NIN-a. To je, dakle, švajcarsko-nemačka kompanija Ringier Axel Springer. Vlasništvo pola-pola. Zašto se, Ljiljo, kada napadaš NIN i našeg izdavača plašiš da pomeneš Nemce? Axel Springer je, a i to dobro znaš, jedna od najvećih evropskih medijskih kompanija, između ostalog izdaju listove Bild i Welt, vlasnici su portala Business Insider i suvlasnici Politico Europe. I, da, Nemci su. Ne pominješ ih, jer ih se plašiš. Jer ne bi da ih uvrediš. Reci, Ljiljo, slobodno, da su po tebi Nemci i Švajcarci napravili „fantomski“ NIN, načisto ga upropastili. Ne foliraj se.
Zanimljivo, ovaj epitet za naš nedeljnik upotrebila si odmah nakon što smo objavili naslovnu stranu posvećenu Nebojši Stefanoviću, ministru policije, kao „glavnom fantomu iz Savamale“. Brani, bre, Ljiljo ministra Stefanovića slobodno, ne uvijaj, ne maskiraj, što sada i ti stavljaš fantomku kako bi se prikrila, brani ga iz sveg glasa, pozvaće te Pink, citiraće te Informer, podršku imaš, nemoj bezveze zlobno da podbadaš. Bolja si ti od toga. Ili nisi?
Idemo dalje. „Kad kažem Politika, mislim Srbija“. Kakva bravura! NIN se, po tebi, pokvario, propao načisto, od kad su ga preuzeli Švajcarci (i Nemci, Ljiljo, nemoj da se plašiš pres-klipinga na jeziku Getea), a Politika je sinonim za Srbiju, bre. Hoćeš li to da kažeš da smo mi strani plaćenici, odnosno da je NIN antisrpski? Ko god, međutim, bude hteo da, prijateljski ili neprijateljski, preuzme Politiku, imaće jedan ozbiljan problem. Fantomsko vlasništvo! Ko je uopšte vlasnik Politike? Jednim delom to je država – mimo svih, ali svih evropskih standarda – a delom ko? Bogićević? Rodić? NN lice? Ko? Niko pod milim bogom to ne zna. I ti se usuđuješ da držiš lekcije nama? NIN je jedan od retkih medija sa potpuno transparentnim i jasnim vlasništvom. Kome se ono sviđa – sviđa, kome se ne sviđa – na to ima prava, ali svako zna ko nam je vlasnik. I ko plaća poreze i doprinose državi Srbiji. Bogato i na vreme. Nisu fantomske, Ljiljo, samo tvoje rečenice protiv NIN-a. Fantomsko je vlasništvo dnevnog lista koji uređuješ. Pa, uzevši to u obzir, dolazimo do toga da je po tebi fantomska i Srbija („Politika jednako Srbija“). E, pa, nije. Bolja je Srbija od Politike. A s obzirom na to da je Srbija i dalje zemlja daleko od dobre za svoje građane, pa je opet bolja od Politike, kakva li je tek Politika…
Poštovana Ljiljo, zbog čega si dva puta za pet dana napala NIN, to samo ti znaš. I možda još neko, ako imaš suflera. Ovaj odgovor je pitanje časti. Nećeš s nama, ma koliko to fantomski, maskirano i šifrovano upakovala, brisati pod. Eno ti Rodića i Vučićevića. Na to si se svela. Oni su tvoje društvo. Nažalost. Po Politiku. A Srbija će vas svakako preživeti.
Srdačan pozdrav.